ДОТРИМАННЯ ПРИНЦИПУ ПРЕЗУМПЦІЇ НЕВИНУВАТОСТІ ПІД ЧАС ЗАСТОСУВАННЯ КРИМІНАЛЬНО-ПРАВОВОЇ ЗАБОРОНИ, ПРИСВЯЧЕНОЇ НЕЗАКОННОМУ ЗБАГАЧЕННЮ - Граб, Андрій (Науковий вісник Дніпровського державного університету внутрішніх справ, 2024)
Однією з важливих гарантій дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов’язковою складовою справедливого, повного та неупередженого судового розгляду є презумпція невинуватості. Будучи широко закріпленим як на міжнародному рівні так і в національному законодавстві України, вказаний принцип, за найменших підстав вважати його порушеним в тій чи іншій статті Кримінального кодексу України, закономірно є причиною визнання такої статті неконституційною, тобто такою, що не відповідає нормам Основного Закону України. Показовим в цьому контексті є визнання Конституційним Судом України статті 368-2 Кримінального Кодексу України «Незаконне збагачення» неконституційною Рішенням від 26.02.2019 № 1-р/2019, в тому числі, через порушення принципу презумпції невинуватості. Акцентовано увагу на тому, що вказане Рішення не позбавлене недоліків щодо аргументованості та обґрунтування наявних у ньому положень. Обґрунтовано, що стаття 368-5 «Незаконне збагачення» Кримінального кодексу України, що замінила собою минулу неконституційну редакцію, узгоджується з принципом презумпції невинуватості. Своєрідне обмеження вказаного принципу, шляхом пропорційного перекладання тягаря доказування на обвинувачену особу не порушує його суть та обсяг, і є цілком виправданим його обмеженням, що пов’язане з легітимною метою, суспільною необхідністю, високим рівнем корупції та є пропорційним з огляду на мету, яка досягається завдяки цьому. Зроблено висновок про те, що незначне перекладення тягаря доказування на особу довести свою невинуватість, лише після того як сторона обвинувачення наведе достатні докази щодо наявності незаконно набутих активів у неї, під час застосування кримінальної відповідальності за незаконне збагачення, не є її обов’язком і у разі неподання відповідних доказів, аж ніяк не може вважатись підставою визнати її винною у вчиненні корупційного правопорушення.