ПРИРОДА РІШЕНЬ ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ ТА ЇХ ЗНАЧЕННЯ ЯК ДЖЕРЕЛА ПРАВА - Чижов, Денис (Науковий вісник Дніпровського державного університету внутрішніх справ, 2024)
Стаття присвячена дослідженню природи рішень Європейського суду з прав людини та їх значенню як джерела права в контексті України. Практика Європейського Суду з прав людини встановлює нові норми та правила, які можуть відрізнятися від національних цивільних регуляцій і доповнювати їх. Ця практика, як і Конвенція про захист прав людини та основних свобод, розглядається як важливий джерело цивільного права і має обов’язковий характер для національних правових систем. В результаті, вона стає невід’ємною частиною національного цивільного законодавства, або, точніше, її «живим організмом». Діяльність Європейського суду відображає в собі не лише європейський правовий досвід, але також впливає на саму еволюцію законодавства країн-учасниць Конвенції. Особлива увага приділяється аналізу того, як судова практика Європейського суду уособлюється та використовується в національному законодавстві України і як інші вчені юристи сприймають цей вплив. Юридична специфіка рішень Європейського суду з прав людини привертає увагу багатьох вчених юристів. Все це пов’язано з його унікальною роллю як наднаціонального юрисдикційного органу, маючи виключне право тлумачити та застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також з урахуванням особливостей правових систем країн-членів Ради Європи, де право поєднує як континентальний, так і англо-американський типи правових систем. З урахуванням особливого статусу Європейського суду з прав людини, у вітчизняній юридичній науці існують обговорення щодо взаємодії національного законодавства та прецедентів Суду, з особливим акцентом на визначенні їх юридичної природи. Важливим питанням є можливість розглядати рішення Європейського суду з прав людини як прецеденти і можливість впровадження прецедентного права в Україні.