МЕДІА МІЖ ДЕРЖАВОЮ, ПРАВОМ ТА СУСПІЛЬСТВОМ ПІД ЧАС МІЖНАРОДНИХ ЗБРОЙНИХ КОНФЛІКТІВ. ЧАСТИНА IІ: ПЕРША СВІТОВА ВІЙНА, ЦЕНТРАЛЬНІ ДЕРЖАВИ - Самотуга, Андрій; Фурфаро, Рікардо (Науковий вісник Дніпровського державного університету внутрішніх справ, 2024)
Здавна відомо, що війна ведеться не лише на полі битви класичною зброєю. Вона водночас не менш жорстоко відбувається за думки й душі людей в інформаційно-культурній та духовно-психологічній царині. Зважаючи на постійні дискусії щодо співвідношення між мораллю та об’єктивністю в журналістиці, між дотриманням конституційного суб’єктивного права на інформацію (що включає такі похідні права, як свобода вираження поглядів і переконань, право отримувати, створювати, зберігати, поширювати, знищувати та спростовувати інформацію) автори досліджують еволюцію академічної дискусії навколо зв’язку медіа та збройних конфліктів, особливо у контексті появи та розвитку новітніх інформаційно-комунікаційних засобів і платформ. Ця стаття продовжує цикл публікацій, що висвітлюють проблеми обмеження права на інформацію, протидії ворожій пропаганді та просування власних ідеологем і наративів як елементів контрпропаганди. Адже нинішні інформаційні війни як складові гібридних характеризуються битвою вже не стільки фактів, скільки сенсів і наративів, що майже не спростовуються протиборчими сторонами, а отже, все менше підпадають під правове регулювання, а більше – під політичні кон’юнктури. Значну увагу приділено питанням медійної цензури під час війни. Часові межі постановки наукової проблеми охоплюють період від Першої світової війни як першого міжнародного збройного конфлікту за кількістю держав-учасників до наших днів – російсько-української війни як предтечі нового протистояння між авторитарними режимами і демократичним світом. На прикладі Центральних держав (Німецька, Австро-Угорська та Османська імперії) авторами зроблено висновок, що Перша світова війна, за відсутності тоді міжнародно-правового обмеження суб’єктивного права на інформацію аж після закінчення Другої світової війни, започаткувала подальшу із наростанням участь державних і недержавних суб’єктів у реалізації інформаційної політики як у міжвоєнні періоди у формі гібридних війн, так і відкритий збройних протистоянь у контексті всіх етапів інформаційної революції. Особливістю інформаційної політики аналізованих держав, на відміну від розглянутих у попередній статті (Велика Британія, Франція, США), визначено те, що вони, будучи суходольними імперіями, стикнулися з низкою складнощів, зумовлених передовсім своїм поліетнічним складом, що врешті-решт призвело до їх поразки та розпаду на окремі держави як одного з головних підсумків цієї війни.