МЕДІА МІЖ ДЕРЖАВОЮ, ПРАВОМ ТА СУСПІЛЬСТВОМ ПІД ЧАС МІЖНАРОДНИХ ЗБРОЙНИХ КОНФЛІКТІВ. ЧАСТИНА І: ПЕРША СВІТОВА ВІЙНА, КРАЇНИ АНТАНТИ - Самотуга, Андрій; Фурфаро, Рікардо (Науковий вісник Дніпровського державного університету внутрішніх справ, 2024)
Оскільки будь-які суспільні події, зокрема конфлікти, заслуговують на висвітлення, вони привертають велику увагу з боку медіа. Взаємодія між медіа (друкованими чи електронними) та збройними конфліктами набувала різноманітних форм в історії, і різні журналісти чи інформаційні організації по-різному підходили до різних збройних конфліктів, і чим більший був їхній масштаб, тим більше суб’єктів інформаційно-правових відносин (суспільство (що набувало ознак інформаційного), медіа, держава, військовики, політики) були втягнуті в різноманітні процеси як взаємодії, так і протистояння. На тлі постійних дебатів щодо співвідношення між мораллю та об’єктивністю в журналістиці, між дотриманням конституційного суб’єктивного права на інформацію (що включає такі похідні права, як свобода вираження поглядів і переконань, право отримувати, створювати, зберігати, поширювати, знищувати та спростовувати інформацію) автори досліджують еволюцію академічної дискусії навколо зв’язку медіа та збройних конфліктів, особливо у контексті появи та розвитку новітніх інформаційно-комунікаційних засобів і платформ. Ця стаття започатковує цикл публікацій, що висвітлюють проблеми конституційного обмеження права на інформацію, протидії ворожій пропаганді та просування власних ідеологем і наративів як елементів контрпропаганди. Адже нинішні інформаційні війни як складові гібридних характеризуються битвою вже не стільки фактів, скільки сенсів і наративів, що майже не спростовуються протиборчими сторонами, а отже, все менше підпадають під правове регулювання, а більше – під політичні кон’юнктури. Значну увагу приділено питанням медійної цензури під час війни. Часові межі постановки наукової проблеми охоплюють період від Першої світової війни як першого міжнародного збройного конфлікту за кількістю держав-учасників до наших днів – російсько-української війни як предтечі нового протистояння між авторитарними режимами і демократичним світом. На прикладі країн Антанти (Велика Британія, Франція, Російська імперія) та її асоційованої держави-учасниці – США, авторами зроблено висновок, що Перша світова війна, за відсутності тоді міжнародно-правового обмеження суб’єктивного права на інформацію аж після закінчення Другої світової війни, започаткувала подальшу із наростанням участь державних і недержавних суб’єктів у реалізації інформаційної політики як у міжвоєнні періоди у формі гібридних війн, так і відкритих збройних конфліктів у контексті всіх етапів інформаційної революції.